Много рядко модерната и вече претенциозна аудитория успява да каже, че продуцентите и кастинг директорите, отговорни за филмирането или поставянето на любимо тяхно произведение, са направили най-точния избор с актьор за определена роля. Още по-трудно става, ако този актьор не е известно и комерсиално лице на киното, защитава кауза, която не допада на всички или, недай си Боже, е гей.
На никой обаче не му пука, че едни от най-силните персонажи във фантастичните и научнофантастичните поредици – „Властелинът на пръстените“ и X-men е точно такъв до момента, в който ги изиграва.
В събота актьорът сър Иън Маккелън, известен с театралните си роли в постановки на Шекспир, както и с ролите си на вълшебника Гандалф и мутанта Магнито, навърши 85 години.
Вижте също "Те са бъдещето". Крисчън Бейл, който създава домове за деца, лишени от родителски грижиМаккелън се ражда 25 май 1939 г. в Бърнли, няколко месеца преди началото на Втората Световна война. Баща му е инженер, протестант и светски проповедник – не е ръкоположен от църквата и няма богословско образование. Последното не е случайно – няколко от дядовците му са проповедници и свещеници.
Така малкият Иън израства в дом, в който християнството е на сериозна почит.
Ранното му детство е белязано и от годините на войната, а по-късно и от периода на възстановяване след нея.
По думите му това оставя трайни следи в детството му.
„Едва след връщането на мира разбрах, че войната не е нормална“, казва той в интервю за списание Съндей.
Детство и младежките му години също не са леки. Майка му умира от рак на гърдата, когато той е на 12, а баща му си отива, когато е на 25 и вече е направил първите си крачки в актьорската професия.
Именно родителите му са тези, които успяват да разпалят страстта му към театъра – водят го на постановки от малък и дори му подаряват сгъваема играчка модел на театър за Коледа. По-късно сестра му почва да го води на Шекспирови пиеси като „Дванадесета нощ“ и „Макбет“.
Първите си изяви на сцена Маккелън прави в Болтън. Когато е на 18, печели стипендия за Кеймбридж. Включва се в една от театралните трупи на St. Catherine College, където изиграва 23 роли за само 3 години.
Вижте също Мартин Фрийман, който би искал да се интересува по-малко от външния си видОще с играта в младежките си години негови изпълнения добиват легендарен статут.
Професионално Маккелън започва да играе на сцената в Ковънтри. Следват четири години в неспирни игри в провинцията, преди да се появи в първия си спектакъл в Уест енд. Големият му пробив идва през 1965, когато като част от трупата на театър Проспект играе в „Ричард III“ на Шекспир, а по-късно и в „Едуард II“ на Кристофър Марлоу.
До средата на 80-те години на XX век той вече е играл в почти всички най-големи театри в Лондон, минал е през роли в „Крал Лир“, „Макбет“, „Отело“, „Дванадесета нощ“, „Крал Джон“, „Ромео и Жулиета“, „Зимна приказка“, но също и в „Три сестри“ и „Горски дух“ на Чехов. Играе в „Амадеус“ на Питър Шафър и още и още от най-големите театрални представлeния не само в Лондон, но и на Бродуей.
Докато не слиза от хитовете театрални афиши, Маккелън се снима - в началото с по-малък успех - и в киното и телевизията. Снима се в минисериали и филми за Би Би Си, но също и на широкия екран в „Крепостта“ и „Неспокойно сърце“ заедно с Мерил Стрийп.
В театъра вече няма предизвикателства за него, но той не спира да играе, макар че още като млад покорява върховете на професията. През 90-те започва да пише и продуцира активно, но въпреки това не спира и с актьорството.
През 1999 г. идва и първият му по-голям успех в киното – „Богове и чудовища“ на режисьора Бил Кондън. Заради ролята си в него получава номинация за „Оскар“ за главна мъжка роля.
В края на десетилетието решава да последва примера на близкия си приятел и колега Патрик Стюърт, когото по-рано предупреждава да не поема ролята на капитан Кърк в „Стартрек“, която го издига до световна слава.
Влизането в комерсиалното кино започва през няколко години снимки, които за малко да не се случат. Първо той се включва в хитовата комерсиална поредица по комиксите на „Марвел“ - X-men. В нея взема ролята на най-големия злодей Магнито.
"Шансът на живота" обаче идва в продукция на непопулярния тогава режисьор Питър Джаксън. Там Маккелън отново поема ролята, която сякаш се доближава до целия му опит с приказни и знатни персонажи в театъра – тази на мъдреца вълшебник Гандалф. Става въпрос за трилогията по романа на Дж. Р. Р. Толкин „Властелинът на пръстените“.
Вижте също Властелинът на камерата. Питър Джаксън, който показа Средната земя на ТолкинДвете му участия в касовите поредици го превръщат в една от най-разпознаваемите и обичани кинозвезди по света.
Ролята му във „Властелина на пръстените“ дори му носи номинация за "Оскар" за поддържаща роля.
„Не бях луд по идеята [за „Властелина на пръстените“ бел. ред.]. Трябваше една година да живея в Нова Зеландия. Година далеч от вкъщи за филм с незавършен сценарий върху книга, която не бях чел. Не изглеждаше като този голям „шанс на живота“, който накрая се оказа, че е“, казва той в интервю.
Следващите две десетилетия в киното са свързани с още роли от двете поредици, но и в други участия в киното и телевизията. В този период не забравя и за театъра, като особен успех има „В очакване на Годо“ на Самюел Бекет, в който си партнира с Патрик Стюърт.
Освен с огромния си успех в театъра, киното и телевизията, Маккелън е известен с подкрепата си за ЛГБТ общността. Самият той е гей, което по думите му през годините предизвиква негодувание от част от аудиторията и критиката поради факта, че изпълнява някои мъжки роли като гей актьор.
„Имаше и малко недоволство за това, че играя Гандалф, защото съм мъж-гей. Жалка работа. Гандалф не се интересува от секс. Той е на 7 хил. години“, казва през смях актьорът години по-късно.
Всъщност той се разкрива като гей още в ранните си години, но в началото само сред колеги актьори. Пред широката публика го прави през 1988 г. в едно от предаванията на Би Би Си.
Коментарът му тогава идва в момент на обсъждане на рестриктивен закон, според който на местните власти трябва да се вмени забрана за „прокламирането на хомосексуализма“ като част от семейните взаимоотношения. Законът е отменен едва в началото на новия век.
Сър Иън Маккелън по време на Прайда в Ню Йорк през 2015 г.
Той често се включва в прояви на ЛГБТ общността във Великобритания, а през 2014 г. е обявен за един от най-влиятелните гласове за права на хора от общността.
Маккелън е известен и с благотворителните си дейности. Част от тях са свързани с финансирането и подпомагането на малки, самостоятелни театри. Той е и член на борда на организацията Only Make Believe, която създава и организира импровизирани постановки за деца в болнични заведения по света.
Част е и от благотворителни организации за подпомагане на възрастното население във Великобритания.
Получава рицарско звание, както и ордена на Британската империя от Кралица Елизабет II.
Въпреки сериозните си семейни традиции, свързани с християнството и религията, Маккелън се определя като атеист. Това не му пречи да отслужи женитбата на Патрик Стюърт, за което е ръкоположен като свещеник в Църквата на универсалния живот.
„Това се случва с всеки, който доживява до трудности. Но изборът за това не е техен. Всичко, което трябва да решим, е какво да правим с времето, което ни е дадено“.
Вижте също Властелинът на фентъзи анимацията Анди Съркис